...grensene for...
...ærbarhet...
...iherdig...
...angrepet.
...ærbarheten ble...
Ærbarhetens grenser ble iherdig angrepet.
Ærbarhetens grenser ble iherdig angrepet, som seg hør og bør, -
- men ikke overskredet, som også var riktig.
Uansett...
...hun var ikke fornøyd.
- Hva er det? - Jane.
Jane!
Å BLI JANE
Å, kjære.
Den jenta trenger en ektemann.
Men hvem er bra nok? Ingen.
Det er din skyld.
Ved å være slik et perfekt forbilde?
Jeg har delt seng med deg i 32 år, og perfeksjon har jeg ikke sett noe til.
Ennå.
Å, nei, hold nå opp! Mr. Austen, det er søndag!
Slutt, nei...
En kvinnes fremste karakter vises i hennes plikter som datter, -
- søster, og til sist som hustru og mor.
Den sikres ved øm tiltrekking, dydig kjærlighet, -
- og stillhet tidlig om morgenen.
Om en kvinne skulle ha et særskilt fortrinn, -
- for eksempel et dypt sinn, bør det holdes dypt hemmelig.
Humor er bedre likt, men vidd? Nei.
Det er den mest svikefulle evne av alle.
George, gamle venn. Du vet du må bli.
Jenny!
Vi snakkes siden.
Skynd deg nå, Jane. Vi blir sene.
Når Hennes Nåde kaller, må vi lyde.
Skynd deg nå, Jane!
Lady Gresham, får jeg presentere min niese, Comtesse de Feuillide.
Og Mr. Fowle, Cassandras forlovede.
- Comtesse? Det lyder fransk? - Ved ekteskap.
- Monsieur le Comte er ikke med? - Han hadde allerede en avtale, frue.
Monsieur le Comte måtte avlegge en visitt hos Madame la Guillotine.
Jeg ser din nevø er her igjen?
Mr. Wisley.
Wisley er uunnværlig for mitt velbehag.
Å, sett dere da.
Mr. Fowle og Cassandra er nyforlovet.
- Når skal bryllupet stå? - Ikke på en tid ennå.
Jeg må reise til Vestindia med lord Cravens ekspedisjon, som prest.
- Hva tilbød Craven deg? - Et prestegjeld ved hjemkomsten.
Hvor mye innbringer det?
Nok til å gifte seg på, på beskjedent vis.
Mr. Wisley, de arrangerer dansemoro i Basingstoke igjen. Snart, tror jeg.
Jane liker å gå på ball.
Wisley kan ikke fordra det.
Men... et ball er en velsignelse ungdommen her ikke vil være foruten.
Man kan sitte og snakke sammen, og alt går sømmelig for seg.
Ingenting man vil ta anstøt av.
Da er jeg overbevist.
Framstilt som en føllhoppe!
Mr. Wisley er en høyst passende ung herremann.
Du vet hvordan vi har det, Jane!
Og han er Lady Greshams yndlingsnevø og arving.
En dag vil han arve dette.
Ypperlige utsikter.
- Jeg faller ikke for den formuen hans. - Hva faller du for da, kusine?
Mer varsomhet i livet, Mr. Lefroy.
Betal meg etterpå.
Kom igjen da, slå ham!
Lefroy!
- Et glass vin, min herre? - Frue.
Viser deg til ditt beste, ser jeg.
Fin sabel, Austen. Hvor lenge er det til du må tilbake til utmarka?
- En dag. - Så snart?
Ute av kritthuset, gjeld. Men man må jo kle seg, selv i militsen.
Særlig når man er idømt en prestegård.
Hvem er den surpompen av en jomfru?
Unnskyld, frue.
Får jeg presentere Mr. John Warren, som blir med meg til Hampshire.
Min far gjør oss begge rede til det hellige kall.
Jeg hører du har besøkt Hampshire?
I fjor.
- Var det et langt besøk? - Å ja. Nesten tre timer.
Mr. Austen, så djevelsk smukk du er! Et kyss!
- Hvor går vi? Vauxhall Gardens? - Vært der.
Det er tahitisk elskovsfest på White's. Hva med Crockford's?
- Gjort det, eller fikk det gjort. - Hva er en tahitisk elskovsfest?
Warren!
Omforlatelse.
Å stjele én gris er en forbrytelse, og sannelig avskyelig nok.
Men to griser er...
To griser er et direkte angrep på den private eiendomsrettens grunnvoll.
Du og folk av ditt slag er en byll på samfunnslegemet.
Og byller skjæres av.
Deportering på livstid. Neste.
- Hva bedriver du her i London? - Lærer juss.
- Som har som eneste mål? - Å beskytte eiendomsretten.
- Mot? - Pøbelen.
Så orden opprettholdes fordi vi har...?
- En stående arme? - Dannelse, min herre.
Og klokskap. Kjenner du det ordet?
Ja.
Se på meg.
Jeg er født rik, og forble rik ved hjelp av en eksemplarisk oppførsel.
Jeg har vist måtehold.
- Din mor kom i armod fordi hun... - Hun giftet seg med den hun elsket.
Og derfor har du så mange brødre og søstre der hjemme i...
Limerick.
Om du håper, jeg sier "håper", -
- om du trakter etter å arve min eiendom, -
- må du vise deg mer eslet dertil.
Men hva ser vi? Vi ser utsvevelse av en slik art at selv en hottentott ville mettes.
Skrythalseri.
Villvenner. Spill.
Stormer omkring i St. James som en dumdristig våghals.
- Hva slags advokat blir det av slikt? - En typisk en?
Humor.
Vel, det vil du behøve.
Fordi jeg gir deg en lærepenge.
Jeg sender deg til dine andre slektninger: Familien Lefroy.
Onkel, de bor jo på landet.
Langt ute på landet.
Jane?
Kan du...?
Tusen takk.
Jeg synes dere er de vakreste søstre i landet.
Mr. Fowle vil bli trollbundet.
San Domingo er halve kloden unna.
- Han glemmer meg nok. - Umulig.
Han får hjertestans bare av synet av deg, -
- ellers har han ikke livets rett.
Og ja, jeg er klar over motsetningen i det jeg sa.
- John, så fint å se deg. - Hyggelig å se deg.
En fornøyelse.
George, hatten!
La broren din i fred.
Jane! Har du hørt det?
Min fars nevø bor hos oss. Fra London.
En briljant, ung advokat. Med rykte.
For sentkomming?
Av med hatten, George. Far er klar.
Familien er i stadig bevegelse, i stort og smått. Først de små ting.
Henry er tilbake fra Oxford med sin eksamen.
Og vår venn John, min nye elev. Så det store:
Cassandra forlater oss til fordel for sin bror og hans familie på kysten.
Og Robert reiser til Vestindia med lord Craven.
Og etter det vil de sammen starte ut på livets største og alvorligste reise.
Miss Austen, jeg hører du vil begunstige oss med en høytlesning?
Vær så snill, Jane.
Råd fra en ung dame ved hennes elskede søster Cassandras forlovelse -
- med en Fowle. (Fowl: Viltfugl)
Hans tilnærmelser var heftige nok til å smigre.
Sømmelighetens grenser ble iherdig angrepet, -
- som seg hør og bør, men ikke overskredet, som også var riktig.
Uansett, hun var...
La meg få presentere min unge nevø:
Mr. Thomas Lefroy.
Han er hjertelig velkommen. Stig på.
Grønn fløyelsjakke, så moderne!
Dette vil more deg stort.
Hans tilnærmelser var...
Sømmelighetens grenser ble iherdig angrepet, -
- men ikke overskredet, som også var riktig.
Uansett, hun var ikke fornøyd...
...hensiktene noble, personen elskelig, skikkelsen elegant...
Gud, det er skrevet på begge sider av arkene.
I går avviste jeg lord Graham med sine seks millioner, som ville holdt et halvår.
Med nøysomhet.
Fowle svarte: "En skatt større enn alle Indias juveler. Et tilbedende hjerte."
"Og hva kan jeg så vente i gjengjeld?"
"Tja, at jeg er fornøyd fra tid til annen."
Skal dette være meg?
Og et søtt, vart, bedende, -
- uskyldig, ømfintlig, sympatisk, lojalt, uskolert, beundrende, -
- kvinnehjerte.
Slutt.
- Bravo, Jane. - Bra utført, Jane.
Bravo, Jane.
Bra.
Til overmål sjarmerende, synes jeg.
Sikkert godt skrevet. Men et storbysinn er nok mindre mottakelig -
- for overdrevet ungdommelig selvbehag.
Forsiktig med den, gamle venn.
Et fint våpen, Mr. Lefroy.
Har du brukt et gevær før?
Tom!
Hva i svarteste?
- Tom. - Onkel.
Hva med en spasertur?
Det er mye fin natur her omkring. Veldig fin.
En spasertur?
Frøken? Frøken!
Frøken, jeg...
Frøken?
Frøken...
- Austen. - Mr. Lefroy.
- Ja, det vet jeg, men jeg er alene. - Unntatt meg.
- Nettopp. - Å, vennligst.
Hvilke anstandsregler kan gjelde her i naturen?
Vi er blitt presentert, er vi ikke?
Til hvilket gagn, når du ikke engang husker navnet mitt?
Og knapt klarer å holde deg våken i mitt nærvær.
Madam.
Jeg må virke provinsiell på en herre med slike fine fornemmelser, -
- men jeg fant ikke på disse reglene, jeg er kun nødt til å adlyde dem.
Jeg er blitt fortalt at det er mye å skue på en spasertur, -
- men alt jeg har sett er en generell tendens til grønt oppe og brunt nede.
Andre har sett mer.
Det er tilmed skrevet en bok om Selborne Wood.
En roman, kan hende?
Romaner?
Slike stakkarslige, åndsforlatte ting som bare damer leser?
- Eller skriver! - Jeg forstår. Lesningen din.
Som om kvinners ord ikke gjenspeiler sinns storhet, kjennskap til mennesket -
- vidd og utsøkt formuleringskunst!
- Kom min henrykkelse til kort? - Din bevissthet.
Det var...
Det var -
- godt skrevet.
- Det var ironisk. - Var det?
- Og du er altså ikke fornærmet? - Langt i fra.
Mine herskaper, mine damer og herrer: Storvisirens flukt.
- Tør jeg be om den ære? - Så snilt, fetter.
- Miss Austen. - Mr. Wisley.
Kan jeg få fornøyelsen av neste dans?
- Å, vi er så sene. - Tillat meg.
Å, tusen takk, Tom. Skynd deg.
Jeg er dypt beskjemmet.
Jeg øver, men det sitter bare ikke.
For et skjønt par de er.
Å, søster.
- Hva synes du om Mr. Lefroy? - Det er en ære å ha ham her.
Synes han selv. Med hans selvgode, irske Bond Street-manerer.
Å nekte å danse når det er så få herrer!
Er alle vennene dine så vrantne? Hvor i Irland kommer han fra?
Limerick, Miss Austen.
Jeg vil anse det som en stor ære -
- om du vil nedlate deg til å ære meg med den neste dansen.
Siden du er den første til å danse med meg, -
- så setter du standarden for Hampshires gjestfrihet.
Da avhenger ditt lands rykte av min rapport.
Dette kalles en "country dance" etter den franske kontradansen.
Ikke fordi den danses i ubehøvlete, landsens forsamlinger -
- hvor det fråtses i paier, -
- grusom madeira og hemningsløs dans...
- Du dømmer selskapet strengt. - Jeg beskrev hva du muligens tenkte.
- La meg tenke selv. - Tillat meg det samme.
- Kan du innrømme en kvinne såpass? - Det kommer an på kvinnen.
Og hva hun tenker om meg.
At du er... uimottakelig for fornøyelser.
Og jeg tror at du, Miss...?
- Austen, Mr...? - Lefroy.
Jeg tror at du, Miss Austen, -
- anser deg selv for å være en smule bedre enn resten.
Jeg?
Du.
I hemmelighet.
Hvor mange ganger lot du deg be opp av herremannen, Jane?
To ganger kunne gå, tre ganger ville være...
- Skamløst. - Forsiktig, Jane.
Mr. Lefroy har et rykte.
Antakelig som den ubehageligste, -
- uhøfligste, arrogante, frekke, -
- utålelige, -
- mest nesevise av menn.
For mange adjektiver.
Hva prøver hun å si?
Klar, ferdig, mine herrer. Ingen enkeltløp.
Til kaster!
Jeg føler meg aldri så fransk som når jeg ser cricket.
- Ute! - Ikke ute.
Jeg tror du flørter med min bror?
Flørt er kvinners fag. Man må holde seg i trening.
Du er ute.
Vi stoler på deg.
Nå er det Warrens -
- tur.
- John Warren! - Lykke til.
John har aldri vært særlig god.
- Forsiktig. - Du må gjerne treffe ballen.
Løp, Warren!
Pass på.
Du er ute.
Fenomenalt, Tom!
Takk, Warren. Gå nå.
Samme igjen, Tom.
- Vel utført. - Fæl ball, skrekkelig kølle.
Håper ikke du er altfor skuffet, Miss Austen.
Fire til for å vinne, Wisley.
- Hvem er neste? - Kom an!
- Du kan da ikke gjøre det. - Jane? Hva i all verden skal du?
Det kan hun.
- Gå nærmere. - Ta det pent, Tom.
Vær varlig, Lefroy.
Løp, Jane!
- Bare fire til for å vinne. - Kasters ende, flytt på deg, klossmajor!
- En til! - Skynd deg!
Ikke ute.
Uflaks, Lefroy.
Hun var kjempeflink.
- Du har spilt før, forstår jeg. - Hun er oppdratt av brødre.
På tide med en dukkert.
Bravo, Henry.
Jeg dedikerer vår seier til la Comtesse de Feuillide.
- Det er en fin elv over åsen. - Jaså?
Forsiktig!
Kom tilbake med det samme!
Kom igjen!
Vent på meg.
- Ikke denne gangen, Lefroy. - Tror du ikke?
- Far, har du sett Tom? - Nei, det har jeg ikke, Lucy.
Helt forgapt. Naturlig nok som femtenåring.
Kjærlighet og fornuft er fiender uansett alder.
- Får jeg se gjennom biblioteket? - Naturligvis.
Lucy hadde giftet seg i morgen den dag, men for en skrekkelig make.
Du sikter til hans rykte? Erfaring kan være et fortrinn.
- Miss Austen. - Mr. Lefroy.
Du leser?
Ja, boken om skogen. Mr. Whites naturhistorie.
- Hvordan liker du den? - Det er opprørende lesning.
Opprørende?
Ta denne observasjonen her:
"Tårnseilere en fin maimorgen. De flyr først hit, så dit."
"Seiler omkring høyt der oppe, frie og fornøyde."
"Så..."
"Så kaster den ene seg på ryggen av den andre og griper fast."
"De glemmer å fly, og synker nedover og nedover -"
"- i et voldsomt dødsstup, -"
"- favn etter favn, helt til hunnen utbryter..."
Ja?
"...til hunnen utbryter et høyt, skingrende skrik..."
"...av ekstase."
Er slik oppførsel alminnelig i Hampshires naturhistorie?
Din uvitenhet er forståelig, -
- siden du mangler - hva skal man si?
Historien?
Anstendighet dikterer meg uvitenhet.
Dømmer deg til det. Og skrivingen din til status som dameferdigheter.
Om du vil skrive -
- og være likeverdig en mannlig forfatter, er erfaring vesentlig.
Jeg forstår.
Og hva kvalifiserer deg til å gi slike råd?
Jeg kjenner mer til verden.
Langt mer, etter hva jeg forstår.
Nok til å skjønne at dine horisonter -
- må utvides -
- av en eksepsjonell ung mann.
Av en svært farlig ung mann.
En som utvilsomt har smittet mangt et pikehjerte med øm fordervelse...
Les denne.
Så vil du forstå.
"Da filosofen hørte at dydens borg alt var kuet, ga han etter for sitt begjær,"
"Han avslo ikke en lekkerbisken fordi andre hadde smakt på den før,"
Men denne får han ikke smake.
Hva, kjære?
"Hennes ansikt hadde ikke mange skjønnhetstrekk,"
"Men klærne hennes var revet av overkroppen, -
"- og hennes velskapte, blendende hvite bryster-"
"- tiltrakk hennes redningsmanns øyne, og for en stund stod de stille - "
"- og så på hverandre,"
Jeg leste boken din.
- Jeg leste boken din, og tar avstand. - Naturligvis.
Men fra hva? Hendelsene? Personene? Prosaen?
- Nei. Alt det er bra. - Moralen?
- Mangelfull. - Naturligvis. Fordi:
Laster leder til vanskeligheter, dyd til belønning. De slemme ender galt.
Men i virkeligheten går det ofte godt for de slemme. Som for deg, for eksempel.
En roman må vise hvordan verden virkelig er.
Hvordan personene faktisk tenker og hvordan ting skjer.
En roman burde, på et vis, avsløre våre handlingers sanne opphav.
Hva med min helts følelser?
For meg later det til at din helts energiske følelser -
- brakte ham og andre en mengde problemer.
- Om boken plaget deg... - En forfatter må tåle plager.
- Hva slags plager? - Alle slags plager.
Lavertonmarkedet. Så festlig! God idé, Jane.
Ja, Miss Austen. Ikke helt ditt sedvanlige selskap, vel?
Vis litt fantasi, Mr. Lefroy.
Nok av plager her.
Og frihet.
Menns frihet. Misunner du det?
Når jeg har den intense glede av å observere den så tett?
For en tosk som går mot en proff.
- Du kjenner naturligvis til dette? - Naturligvis.
En moderne forlystelse i London.
Å slå en mann til blods. Hva skal du?
Mr. Lefroy... Stopp!
Gjør plass.
La oss se hvordan du klarer deg mot meg.
Unna vei.
Fem shilling på herren der. Hvem vedder i mot?
Hvem er han?
Takk.
Kom igjen, Black! Slå ham!
Hold opp!
Kom igjen, Lefroy!
Opp.
Tom!
Lucy!
- Det er andre gangen han gjør det. - Du bruker penger som vann.
Redd det er lavvann. Jeg er lens.
Ta den.
Så pinlig.
Mr. Lefroy?
Viste jeg manglende forsvarlighet?
Hvorfor gjorde du det?
Kunne ikke la alle de dyre boksetimene gå til spille.
Tilgi om jeg fornemmer en smule lønn som fortjent.
Jeg er advokat. Rettferdighet spiller ikke inn i loven.
Er det hva du mener?
Jeg mener det jeg må.
Jeg ber om å få gå.
- Et hjerte har våknet. - Det er en sommerflørt.
Mr. Lefroy reiser snart, og Mr. Wisley vil fremdeles vente.
- Jeg håper det. - Mannen er en tosk.
Det vokser han av seg, og hun kan fikse ham ganske lett.
- Du kunne overtale henne. - Til å ofre sin lykke?
Jane burde ikke få den mann som gir best gevinst, men den hun ønsker seg.
Å, Mr. Austen! Må vi til stadighet ha denne diskusjonen?
Jenta ender opp i rennesteinen om vi fortsetter slik.
Jenny! Mr. Austen!
Hvor er dere?
Så vennlig å komme på gjenvisitt.
- Skal det være en skål te, frue? - Grønn te?
Brun, Deres Nåde.
Ellers takk.
Hvor er deres yngste datter?
Hun besøker de fattige, frue.
Jane?
Endelig! Lady Gresham og Mr. Wisley er kommet på visitt.
Hvor har du vært?
Frue.
Tja, kan hende de to unge vil spasere litt?
Jeg ser det er et skjønt lite villnis langsmed huset.
Unnskyld meg.
Jane?
- Hva gjør hun? - Skriver.
Kan noe gjøres med det?
Miss Austen, du skjønner muligens...
Jeg har kjente deg over lengre tid under mine besøk i Steventon...
Haven er så henrivende på denne tiden.
Sannelig. Det inntrykk du alltid har gitt meg...
Spesielt blomstene.
Hva jeg prøver å si er at jeg har en respektabel innkomst på 2000 i året.
Og mer i vente som arving av lady Gresham, om jeg tør være så fri...
- Så fri, ja. - Det er ditt.
Om vi blir gift er det ditt alt sammen.
Mr. Wisley...
Ditt tilbud er høyst redelig og en herremann verdig.
Det ærer meg så visst.
Men for alt hva du er og alt hva du tilbyr, så...
Ja.
Noen ganger tar det tid før hengivenhet blomstrer.
Å lyve for handelsmenn. Stoppe og bøte, spinke og spare.
- Endeløst å måtte klare seg. - Jeg forstår at vi sitter dårlig i det.
- Det fins ingen penger til deg. - Noe må da kunne gjøres.
Det vi har må gå til dine brødre. Du får intet om du ikke giftes.
Greit. For jeg gifter meg ikke med en jeg ikke elsker, lik min mor.
Og jeg må spa mine egne poteter!
Vil du heller ende som gammel jomfru? Tåpelig! Foraktet. Gjort til narr.
Lovlig vilt for enhver landsbybølle med en stein og en frekk munn?
Hengivenhet kan man ønske seg.
Penger kan man ikke leve uten.
Jeg kunne leve av...
- Hva da? - Jeg kunne leve av...
Pennen? La oss slå det fra oss en gang for alle.
Hva er dette? Vansker mellom mine damer?
Kom. Gi hverandre hånden.
- Hvor skal du? - Fore grisene.
Han kan gi deg et praktfullt hjem.
- Et komfortabelt liv. - Far.
Tenk over det.
Dette blir nok ditt beste tilbud.
- Wisley? - Sant nok har han ikke imponert.
- En tosk. - Det vokser han nok ut av.
Ingenting ødelegger sinnet -
- som armod.
Jeg så dronning Marie Antoinette gå med noe liknende på et ball.
Er jeg for oppstaset? Jeg er det.
Så mye besvær vi gjør oss, for å få dem til å like oss, når vi liker dem.
Henry?
Eliza. Min bror er mye yngre enn deg.
Og fattigere.
Han vet jeg virkelig synes om ham.
- Jeg vet han er pen. - Og de må ha noe å leve av.
- Ber du ham ta deg for pengene? - Menn gjør slikt.
- Det gjør det ikke mer ærbart. - Jeg er en forstandig kvinne.
Det er gudskjelov ikke jeg, i følge din beskrivelse.
I så fall ville du visst at din irske venn overhodet ikke har midler til å gifte seg.
Husk det på ballet i kveld.
Men i morgen drar han tilbake til Bond Street og kan ikke gjøre mer skade.
God kveld, frøken Austen.
Du danser nydelig.
- Miss Jane Austen. - Gleder meg.
Det er oss en ære å være her på din tantes ball.
Du danser lidenskapelig.
Ingen fornuftig kvinne viser lidenskap.
Om meningen var å huke en ektemann.
I motsetning til en elsker.
Jeg har ingen forventninger i noen av retningene.
- Jeg mente ikke å såre... - Nei, naturligvis ikke.
Jeg er bare så varm. Unnskyld meg.
- Å, Miss Austen. - Unnskyld meg.
Det er utålelig. Min far presser på for en rask ordinasjon.
Alt jeg vil ha er det røde kapteinsbåndet.
Men jeg har ikke penger til å kjøpe meg ett.
Det har jeg.
Det er naturligvis umulig.
Ikke vær så beskjeden, ikke overfor meg.
Rødt vil kle deg uhyre godt.
Miss Austen?
Der er du.
Miss Austen, jeg fatter ikke at jeg er nødsaget til å ha denne samtalen.
Deres Nåde?
Mr. Wisleys mor, min egen, kjære søster, døde ung.
Jeg har ingen egne barn.
Jeg håper du aldri vil kjenne det smertelige i en slik situasjon.
La oss bare si at min nevøs ønsker har stor betydning for meg.
Hvor usedvanlige de enn måtte være.
Vel, -
- du synes å ha robust helse.
Du har de sedvanlige ferdigheter.
Du har et sympatisk vesen.
Men når en ung dame som deg -
- mottar en henvendelse fra en herre som min nevø, -
- da er det hennes plikt å samtykke med det samme.
Men hva finner vi?
- Selvstendige tanker? - Nettopp.
Min nevø, Miss Austen, nedlater seg sannelig -
- ved å by seg til en datter av en obskur og armodslig prestemann.
Armodslig? Hennes Nåde tar feil.
Jeg tar aldri feil.
Din far har alvorlige finansielle vansker.
Men alt er ikke tapt.
Han har en datter som skjebnen smiler til.
Mr. Wisley er et godt parti for Jane.
Hun burde si ja med det samme.
Synes dere ikke?
- Lucy, la oss få noe å drikke. - Hva? Mor!
Jeg hørte om Mr. Wisleys frieri.
Jeg gratulerer.
Finnes det et alternativ for en velutdannet ung dame med små midler?
Hvordan kan du tåle ham?
Selv med hans tusener og hus, hvordan kan du hengi deg uten kjærlighet?
Hvordan kan jeg hengi meg med?
Du reiser i morgen.
- Klarte jeg det bra? - Ja. Meget bra.
Jeg ville -
- i hvert fall én gang å ha fått det til bra.
Jeg har ingen penger. Ingen eiendom.
Jeg er helt avhengig av min onkel.
Jeg kan ennå ikke by på giftermål. Men du skjønner jo hva jeg føler.
Jane, jeg er din.
Jeg er din, med hjerte, sinn og sjel.
For hva det er verd.
Det skal jeg nok avgjøre.
Hva skal vi gjøre?
Det vi må.
Min kjæreste Cassandra,
Mitt hjerte har vinger, Tvil og funderinger er over,
Snart unnslipper jeg den nådige frue og hennes tindrende nevø,
Eliza, Henry og jeg kommer på besøk til deg, etter en avstikker til London,
Tom har sikret seg en invitasjon hos sin onkel,
Håper vi kan overbevise ham om min egnethet,
Vær snill å ødelegge dette skamløse brevet straks du har kommet deg,
Din, og i all hast, Jane,
Tom, gjestene våre er her.
Te deg.
- Grevinne! - Sir.
Velkommen... Madame la Comtesse.
Altfor sjelden gjester adelen mitt hus.
Og naturligvis, deres venner.
Dere blir ikke lenge, det er ikke et øyeblikk å miste.
Min nevø har utpønsket en plan over storbyforlystelser.
Forlystelser er, som du ville sagt, hans forse.
Hvilket slag var det?
- Villiers en Cauchies. - Meget bra.
Tusener drepte. Franskmennene fikk som fortjent.
Unntatt deres frue.
Vær ikke redd for å håne jakobinerne for min skyld.
- De hogg hodet av min mann. - Barbarer. Beist. Og hans eiendom?
- Konfiskert. - Katastrofe.
Mye av min formue var bærbar, så...
Ja, bærbar formue er glede i en lommebok.
Anes det et snev av ironi?
Det er min klare mening at ironi er fornærmelse servert med et smil.
Nei.
Nei?
Ironi er å sette sammen motstridende sannheter -
- for å skape en ny sannhet, med latter eller smil.
Og en sannhet må ledsages av en av delene, ellers er den falsk, -
- og en benektelse av selve menneskets natur.
Min kusine er skribent.
- Av hva? - Jane?
Romaner.
En ung dame av god familie?
Ja, onkel. Og i morgen skal vi besøke en annen, Mrs. Radcliffe.
Hun er svært tilbaketrukket, men jeg kjenner mannen.
- Hvem? - Forfatterinnen Mrs. Radcliffe.
- Skriving er hennes yrke. - Hva?
500 pund for hennes siste roman. Og 800 for den neste.
- "Italieneren." - Over tusen pund!
Slike tider.
Du lever så stille, -
- og likevel er bøkene dine fulle av romantikk, farer, skrekk.
Alt livet mitt ikke er?
- Tilsynelatende. - Og hva vil du skrive om?
Hjertets anliggender.
Kjenner du dem?
- Ikke det hele. - Det vil du med tiden.
Og om selv det vil feile, da har du fantasien til hjelp.
Fantasien din har gitt deg uavhengighet.
Til en pris. Både for meg og min mann.
Stakkars William. Å ha en kone med vett, ansees ikke som helt dannet.
Å ha en kone med litterært omdømme er intet annet enn skandaløst.
Men det må være mulig -
- å leve som både hustru og forfatter.
Å, det tror jeg da.
Men det er aldri lett.
Kan jeg virkelig få dette?
Hva da, egentlig?
Deg.
Meg, hvordan?
- Dette livet med deg. - Ja.
Lefroy...
- Dommeren. - Mannen er som en vill hund.
Han vil være raus, det er sikkert.
- Snakker du med ham? - I morgen, jeg lover. Jeg må si god natt.
- God natt. - God natt.
Miss Austen?
- Ja? - God natt.
Vet du, jeg tror mor har rett. En ektemann, jo før jo bedre.
Fem,,, piker med små midler,
FØRSTEINNTRYKK
,,, og han uttalte seg -
- så fornuftig og varmt som det kan forventes av en stormforlibt mann,
Mr, Wickham tiltrakk seg alle kvinners oppmerksomhet,
Men han er, uten sammenlikning, den peneste mann jeg har sett,
Partisk, fordomsfull, absurd,
Se opp for første syn av Pemberleyskogen,
,,, hennes sinn i vilden sky, Den gleden dette svaret ga,,,
,,, det går ikke, Mine følelser vil ikke kues -
- av Darcys giftemål,
God morgen.
- Er verden snudd på hodet? - Unnskyld?
Jeg formoder at grevinnen nyter sitt opphold?
- Det antar jeg hun gjør. - Et fint kvinnemenneske.
Sannelig.
- Jeg vil gjerne snakke om en ting... - Din understøttelse er udiskutabel.
Nå som du har hatt anledning til å bli kjent med frøken Austen, -
- er jeg viss på at du synes hun er en bemerkelsesverdig ung dame.
- Dette er skandaløst! - Om jeg får snakke ut...
Det behøves ikke. Brevet her gjør det helt klart.
Nå vet jeg hva du bedrev i Hampshire!
- Er det fra Steventon? - Har du lurt meg opp i stry med jenta?
Jeg ville du skulle bli kjent med henne.
Først blende meg med den rike enken, -
- og så smyge inn den lutfattige ektemanns-jegeren!
- Moderer deg. - Den ironiske lille forfatterinnen.
Jeg ville du skulle lære henne å kjenne.
Hennes fortrinn ville tale for seg.
- Min lykke ligger i dine hender. - Lykke?
Jeg så deg heller som en tjuvfant av en horebukk med sjanse til forbedring -
- enn en forlibt valp innesperret i et dårlig ekteskap.
Min onkel nekter oss sitt samtykke.
- Brevet har gjort sin nytte. - Hvem sendte det?
Lady Gresham?
Eller hennes nevø.
De tror de kan gjøre hva de vil med oss.
- Men dette nekter jeg å godta. - Vi har intet valg.
Naturligvis har vi det.
Kom her.
Jeg er totalt avhengig av...
Din onkel.
Og jeg er avhengig av deg.
Så hva vil du gjøre?
Det jeg må.
Jeg har en plikt mot familien, Jane.
Jeg må tenke på dem også.
Er det alt du har å si?
Farvel, Mr. Lefroy.
Retten dømmer deg til å føres tilbake der du kom fra, og derfra til retterstedet.
Og at du der henges etter nakken til døden inntreffer.
Må Herren være din sjel nådig.
Neste.
Han har tedd seg ille mot deg.
Kanskje vi snart kan vende hjem til Steventon.
Er det noe nytt om Robert?
- Han er endelig framme i San Domingo. - Bra.
Et glass vin?
Ja.
Ja, en skål fra et yrkesmedlem til et annet.
Beklager at jeg var så ulydig før.
Mr. Wisley?
Så...
Den beryktede Mrs. Radcliffe. Var hun like gotisk som sine bøker?
Ikke i eksteriør, men i interiør var hun ganske pittoresk, tror jeg.
Sant om oss alle.
En beskjed til pastor Austen.
Beskjed til pastor Austen.
Takk.
Hva er det?
Han døde visstnok like etter ilandstigningen i San Domingo.
Gud, han var knapt kommet frem.
Hvilken sykdom var det?
Gulfeber. Lord Craven skrev...
Han sa at hadde han visst at han var forlovet -
- ville han aldri ha tatt ham med.
Jane... det er noe annet også.
Mr. Lefroy. Tom.
Hva?
Jeg ville holdt det skjult for deg om jeg kunne.
Han er på besøk hos Mrs. Lefroy, og...
Han er forlovet.
Så raskt?
Et brev?
Nei. Det er noe jeg begynte på i London.
En historie om en ung dame, to unge damer.
- Som er bedre enn deres forhold. - Slik så mange er.
Og to unge herrer som får -
- langt bedre enn fortjent, slik som så mange får.
- Hvordan begynner den? - Ille. Og så blir det verre.
Med en smule humor, håper jeg.
Hvordan ender den?
Begge får en storslått, lykkelig slutt.
Strålende ekteskap?
Hvitglødende ekteskap.
Med meget rike menn.
Du har stilt meg et spørsmål. Nå er jeg rede til å gi deg et svar.
Men først må noe gjøres opp.
Jeg forstår deg ikke, Mr. Wisley.
Til tider er du den mest dannete mann på jord, og likevel...
"Likevel"...for et trist ord.
Og likevel skriver du høyst rammende og med stor effekt.
- Jeg snakker naturligvis om brevet ditt. - Hvilket brev?
Var det din tante som førte pennen?
Det samme kan det være.
- Attrå gjør oss alle til narr. - Med tiden vil du kanskje endre syn.
Følelsen er absurd.
Og tatt i betraktning det kjønn den oftest rettes mot, nærmest dårskap.
Jeg takker ærbødigst for ditt frieri og sier ja. God dag.
George.
Mr. Wisley er... en anstendig mann.
Du vil alltid ha en plass hos meg.
Miss Austen.
Mr. Lefroy.
Sir.
Jeg må visst gratulere.
Å besøke en gammel venn i en slik tid. Så omtenksomt.
Jeg har kommet for å gi en forklaring på min opptreden.
Jeg kan knapt beskrive det.
Fortell om din damevenn.
Hvor kommer hun fra?
Hun er fra Wexford.
Ditt eget fylke. Ypperlig.
Hva vant henne over? Dine manerer, smil og behagelige ord?
Nei. Ikke i det hele tatt.
Nei, hadde jeg virkelig følt det slik, ville jeg nå avsky synet av ham.
Du tar feil.
Jeg er tilmed takknemmelig mot den fortrinnelige Miss Wexford.
Dette klarer jeg ikke.
Så du skal gifte deg med Wisley?
Vær så snill.
Har du et snev av sannhet eller rettferdighet, kan du ikke ta ham.
Rettferdighet vet du lite om, sannhet enda mindre.
Jane, jeg har prøvd, men denne løgnen kan jeg ikke leve.
Kan du?
Hvilken verdi har vel livet om vi ikke kan dele det?
Røm din vei med meg.
En bortførelse?
Det er nettopp hva jeg foreslår. Vi tar postvognen til London.
Fredag er vi i Skottland, og mann og hustru.
- Forlate alt? - Det hele.
Det er den eneste måten vi kan være sammen på.
Du mister alt.
Familie. Husvære.
For hva? Et strevsomt liv med luselønn.
Et barn hvert år og ingen midler til å lette børen.
- Hvordan vil du få skrevet? - Jeg vet ikke.
Jeg må gripe lykken når jeg kan.
Dette er sanseløst.
Om du kunne få din Robert tilbake ved å gjøre noe slikt -
- ville du gjøre det?
Vær snill å skjule avreisen så lenge som mulig.
Her.
Ta dette. Gå nå, fort.
Kom, vi kan fremdeles nå morgenvognen.
Er du sikker?
Forsiktig.
- Kommer den? - Ikke ennå.
Ta hånden min. Går det bra?
Skynd deg. Jeg hører den komme.
Der er den!
To til London, vi betaler på første stopp.
Greit det.
Hampshire. Hjemmefylket ditt.
Det var det.
Vi sitter fast. Alle må ut.
Nei, la meg.
Jeg må be herrene om å hjelpe til å dytte.
Om du kan skyve på selve vogna.
Unnskyld, unge mann? Du går på den andre siden. Takk.
Kom nå, unge mann.
Kan du hjelpe til? Takk.
Alle sammen på samme tid.
En, to, -
- og tre og skyv!
Kjære Tom, så velkomne de pengene du sendte var!
Det setter din far og jeg uhyre pris på,
Du er så snill som deler din onkels pengebidrag,
Jeg tør knapt tenke på hvordan vi skulle klart oss uten,
Vel gjort. Takk, mine herrer.
Mine damer og herrer, tilbake i vogna så fort dere kan.
Vi er klare.
- Bekymret? - Nei.
Er det tapet av omdømme?
Nei. Tapet av ditt.
Kom nå. Vogna kjører.
Kom.
Hestebytte. Det tar bare 20 minutter. Det finnes avtreder bak vertshuset.
Alle ut, så fort dere kan.
Hvor mange søsken har du i Limerick?
Mange nok. Hvordan det?
Hva heter brødrene og søstrene dine?
Hvem er de avhengige av?
Ditt rykte er ødelagt.
Din ødselhet er en nydelig svindelstrek.
- Jeg kan tjene penger. - Det vil ikke bli nok.
Jeg vil stige i gradene.
Med en høyesterettsdommer til fiende? Og en lutfattig hustru?
Og gud vet hvor mange munner som avhenger av deg?
Min kjære venn, du vil synke og dra alle sammen med deg.
Hampshirevogna går om fem minutter!
Nei, Jane, jeg vil aldri gi deg opp.
- Tom... - Ikke si noe eller tenk eller...
Du må elske meg. Elsker du meg?
Ja.
Men hvis vår kjærlighet knuser din familie, ødelegges den.
- Nei. - Jo.
I en langsom forringelse av skam og anger.
Det er nonsens.
Sannhet.
Fra motsigelser.
Men det må følges av et smil.
Ellers må det regnes som falsk, og da har vi ingen kjærlighet overhodet.
Farvel.
Typisk rømlinger: "Skal, skal ikke"!
Frøken.
Greit, av gårde med dere.
Hallo?
- Hvor er alle? - Leter etter deg overalt.
- Takk, Jenny. - Mr. Warren.
Din familie prøvde å holde det fra tjenerskapet, men...
Hvor er stymperen? Hvis Henry finner ham, blir han drept.
Han finner ham ikke. Og om han så gjør, så dreper han ham ikke.
Det er det ingen grunn til.
Hva hendte?
Ingenting hendte.
Jeg skjønner.
Jane...
Jeg er nok knapt så sjarmerende som Lefroy.
En overflatisk sjarm mener noen, andre kaller det tilgjorthet. Men jeg...
- John, jeg nærer ingen håp. - Håp? Du har ikke ringeste formening.
Takk for æren av ditt tilbud, men...
Fins det ikke andre damer i Hampshire?
Det var du som skrev til dommeren.
Du må ha i mente hvor høyt jeg elsker deg.
Vel?
Du kom tilbake til oss.
La være.
Mr. Austen, jeg må si jeg ikke vil gå til preken i dag.
Ikke med denne unge damen til stedet.
For å si det rett ut... Din yngste datter har visst vært på tur.
Er det å reise kriminelt?
Utillatelige reiser. Videre trekker min nevø sitt frieri tilbake -
- til en uten familie, midler, anseelse, -
- og med fatale mistanker ved seg.
Familie har hun, frue.
Det har hun sannelig.
Anseelse kan avhenge av andre ting enn hva Deres Nåde mener.
Når det gjelder midler, kan en ung dame kunne klare seg selv.
En interessant tanke, Miss Austen.
Innvilg meg en spasertur langs elven for å utdype temaet.
Wisley...
Jeg beklager hvis min opptreden skuffer.
Det later til at du ikke vil gifte deg uten hengivenhet.
Eller selv med.
Det respekter jeg deg for, og jeg er av samme mening. Jeg kan heller ikke.
Jeg håpet å vinne din kjærlighet med tiden.
Men jeg vil elskes for min egen skyld, ikke pengenes.
Skilles vi som venner?
Det gjør vi.
- Så, du vil leve av... - Pennen, ja.
Vil alle dine historier ende lykkelig?
Mine skikkelser vil, etter en smule vansker, -
- få alt de ønsker seg.
De gode ender ikke alltid opp bra.
Det er en universell sannhet...
,,, at en mann med en anselig formue -
- vil behøve en hustru,
Hvor lite man enn vet om en slik mann når han kommer til nabolaget -
- så er denne sannhet så forankret i familienes sinn, -
- at han regnes som deres døtres sanne eiendom,
"Min kjære Bennet," sa hans hustru til ham en dag,
"Har du hørt at Netherfield endelig er utleid?"
Mr, Bennet svarte at det hadde han ikke, "Det er det," gjentok hun,
- Er det selveste Miss Austen? - Nei, frue.
Den tittelen tilhører min eldre søster.
Jane Austen, forfatterinnen av "Stolthet og fordom"?
Takk, men min søster ønsker å være anonym.
- Takk. - Tusen takk.
Vær vennlig og kom her.
- Jeg tilgir aldri Henry for dette. - Jo, det gjør du. Vi tilgir ham alltid.
Er du spent? Oppfør deg pent.
Jane. En gammel venn. Sen som alltid.
Madame la Comtesse. Miss Austen.
Mr. Lefroy.
La meg få presentere deg for din mest glødende beundrer, -
- min datter, Miss Lefroy.
Miss Austen, for en glede å møte deg.
Vil du lese for oss i kveld?
Min søster leser aldri opp. Hvordan skal hun ellers være anonym?
- Men... - Jane!
Jeg skal gjøre et unntak, om min nye venn ønsker det.
Kom og sitt hos meg.
Hun er elskelig, Tom.
Nå begynte hun å forstå -
- at han var nettopp den mannen som i lynne og evner ville passe henne best.
Hans fornuft og natur, skjønt ulike hennes egne, -
- var svaret på hennes drømmer.
Det var en forbindelse til begges fordel.
Hennes livlighet ville kunne mykne hans sinn og forbedre hans måte.
Og fra hans dømmekraft, viten og verdensvanthet, -
- ville hun kunne nye stort utbytte.
Men intet slikt lykkelig ekteskap skulle lære den beundrende hop -
- hva ekteskapelig lykke egentlig var.
I sitt korte liv skrev Jane Austen seks av de største engelske romaner.
Tom Lefroy ble en vellykket advokat og irsk høyesterettsjustitiarius.
Han døpte sin eldste datter Jane.
Hverken Jane eller søsteren Cassandra ble noensinne gift.